Del català que ara es parla a la implantació del català normatiu al País Valencià
DOI:
https://doi.org/10.14198/ITACA2019.10.07Paraules clau:
Normativa lingüística, Llengua catalana, Llengua popular, Llengua acadèmica, País ValenciàResum
En el segle XIX es planteja la realització d’una normativa de la llengua catalana després de tres segles de desmemòria progressiva de la norma lingüística. Però el procés de normativització es concreta en dues línies divergents, l’acadèmica o literària i la del català que ara es parla. Paradoxalment, aquesta última és la que acabarà imposant-se gràcies a les propostes d’un gramàtic únic, Pompeu Fabra, que, des de la redacció d’una revista barcelonina que propugnava inicialment que cada regió catalanoparlant seguira el seu camí, L’Avenç, aconsegueix confegir una norma adaptable a totes les regions. En aquesta línia, s’entenen les seues reiterades visites als pròcers valencianistes a fi que acceptaren una normativa unitària, objectiu que podem considerar reeixit amb la signatura de les conegudes Normes de Castelló (1932).Referències
Ferrando, Antoni (2018): Fabra, Moll i Sanchis Guarner. La construcció d'una llengua moderna de cultura des de la diversitat, València, Publicacions de la Universitat de València.
Ferrando, Antoni & Miquel Nicolàs (2005): Història de la llengua catalana, Barcelona, UOC.
Montoya, Brauli (2018): Aproximació a la història social de la llengua catalana, Alzira, Institut Interuniversitari de Filologia Valenciana-Bromera.
Descàrregues
Estadístiques
Publicades
15-12-2019
Com citar
Montoya Abat, B. (2019). Del català que ara es parla a la implantació del català normatiu al País Valencià. Ítaca. Revista De Filologia, (10), 147–153. https://doi.org/10.14198/ITACA2019.10.07
Número
Secció
Articles
Llicència
Drets d'autor (c) 2019 Brauli Montoya Abat
![Creative Commons License](http://i.creativecommons.org/l/by/4.0/88x31.png)
Aquesta obra està sota una llicència internacional Creative Commons Reconeixement 4.0.